Jag är född och uppvuxen här. Mina vänner är här, mitt jobb är här.
Enda sättet jag lämnar är i en kista.
Bra att veta.
- Åk tillbaka till mamma. - Du sa att det här är mitt hem.
- Tom! - Jag kommer förbi med dina saker.
- Tom! - Jag vill aldrig se honom mer.
Du tänker inte slösa bort 15 år. I natt slår du dig fri.
Vad är det som händer? Du tar inte med henne.
Du kommer aldrig att se mig eller Amelie mer.
Du är besatt. Ta henne!
Min dotter! Min familj!
Jag har inte gjort något. Din fru och dotter har flyttat ifrån dig.
Din mamma är död och du slängde ut din egen son!
Du tror att du har vunnit. Titta, jag är kvar.
- Vart ska du? - Hämta min son.
Vi måste prata.
Fan! Fan!
Fan.
Vi måste ge oss av. Din pappa vet var vi är.
Du sa att jag inte behövde se honom mer.
- Vad vill han? - Prata med dig.
Kate har stuckit med Amelie, han har förlorat sitt hus, sitt jobb...
Kan du hjälpa till?
Jag trodde att om de lämnade honom, så skulle han...
- ...inse att det var över. - Vart ska vi åka?
Hem.
Vi måste ge oss av.
- Kanske är det bäst att prata med honom. - Vad skulle du säga?
Nej, det är en dålig idé.
Det är lugnt, det kommer att bli bra.
Tom?
- Han kommer att söka upp oss här. - Jag har bytt ut låsen.
Och vi kan ringa polisen i värsta fall.
Var är allting?
Det mesta är borta, men ditt rum är bevarat.
Anna ordnade det innan hon åkte.
- Vi kom överens, eller hur? En ny start. - Det känns konstigt.
Ja, jag vet.
Tom, jag kan inte tvinga honom att åka iväg.
Men nu finns det färre skäl för honom att stanna.
Vad är det här?
Jag hoppades att han skulle vara borta och att vi kunde starta om på nytt
och bestämma om framtiden.
- Vi har aldrig bytt ut köket. - Nej, eller hur?
Jag tänkte att du kunde hjälpa mig välja.
Jag kanske flyttar ut nästa år. Max syster gjorde det när hon var 16.
Bodde ensam. Hon sa att det gick.
- Vad har din pappa berättat om mig? - Det spelar ingen roll.
Jag trodde att vi... Vi har aldrig varit så här.
Välj vilket du vill.
Mamma?
Han bara står där.
Tom.
Nej.
Tom, det här är ingen bra idé.
- Kompis. Kan jag få prata med dig? - Ja.
- Prata då. - Utan din mamma.
Säg det bara.
Okej. Jag antar att hon har berättat vad som har hänt med Kate...
...och Amelie. Jag är upprörd...
- Jag behöver din hjälp. - Han är 15.
Håll tyst! Jag tog hand om min mamma när jag var 15. Femton är gammalt.
Sluta skydda honom. Det funkar inte.
Jag är ledsen att jag inte släppte in dig. Kate var orolig.
- Så det är mitt fel. - Jag trodde att vi skulle lösa det, men...
Jag har ingen annan att vända mig till.
- Mamma gav dig pengar till ett hotellrum. - Jag vill inte ha hennes...
- Jag vill inte ha dem. - Varför inte?
Håll dig borta från honom.
Ibland måste barnen ta hand om sina föräldrar.
Allt är inte mitt fel, hon är...
- Du bor med mamma efter allt jag har sagt? - Vad håller du på med?
Du utnyttjar mig för att sätta dit henne.
- Jag behöver någon som förstår mig. - Jag gör det inte.
- Okej, vi behöver bara... - Lämna oss ifred!
Om jag hade en kniv så skulle jag hugga dig. Jag skulle hugga dig.
Här och här och här.
Du borde knivhugga dig själv.
Det kanske jag gör. Det kanske jag gör!
- Är du okej? - Vad sa du till honom efter att jag gick?
- Vadå? - Han skrek till dig: "Det kanske jag gör."
Gör vadå?
Jag bad honom att lämna oss ifred.
- Jag tar hand om det. - Varför ger han sig inte?
Det är lugnt. Gå upp.
Vi har precis flyttat in mittemot.
- Jag heter Lucy. Här är Harry och Matty. - Gemma.
- Hej. - Vi kollar runt, hälsar på folk...
Min man fick ett nytt jobb. Kort varsel, så...
- Du är mitt uppe i nånting. - Nej, lyssna...
Imorgon kanske, om du är hemma...
...så kan vi prata. Är det okej?
Perfekt. Ha en trevlig kväll.
- Okej, hej då. Säg hej då. - Hej då!
Då har han stuckit.
Ingen fara, jag är tillbaka.
Familjeförsörjaren kommer hem tryggt och säkert.
- Hej, hur gick det på fysiken? - Det gick bra.
- Ska du inte hälsa? - Hallå.
Förtjusande.
- Jag trodde att du skulle komma vid sex. - Jo, men...
Framgångsrika entreprenörer brukar arbeta hela nätterna,
men du är lycklig som har en man med rätt prioriteringar.
Att jag kommer hem redan vid sju visar på betydelsen av min familj.
- Bra att du förklarar det. - Du skulle se allt pappersarbete.
Du pratar med en allmänläkare.
- Har du packat inför helgen? - Om en stund.
- Vart ska du? London? - Hemel Hampstead.
- Glamoröst. - Ganska fint, faktiskt. Vad är det här?
Jag tänkte laga något innan du blir för gammal för att äta.
- Fyrtio är det nya 30. - Fyrtio är gammalt.
- Du är snart 40 själv. - Jag kommer aldrig att bli 40.
- Trolldryck? - Hudkräm.
- Menar du det? - Ja, det menar jag.
Tom är orolig över att vi är borta så ofta.
Han vill att jag ska komma hem tidigare.
- Har du pratat med honom om det? - Vad menar du?
Om mina arbetstimmar. Att det är ett problem?
- Han måste ha fått det från någon. - Nej.
Okej. Okej, bra.
- Tänkte du börja packa? - Absolut.
- Vet du var resväskan är? - På vinden.
- Nej, i garderoben. - Just det.
- Vad får jag i födelsedagspresent? - Ett kok stryk om du frågar en gång till!
Då så, grattis. Skål.
Skål för dig. Grattis.
Ledsen att jag missade bröllopsfesten.
Du var med på vigseln, det är huvudsaken.
Mitt tal var jätteroligt.
- Alla skrattade. - Vilket inte är brudgummens uppgift.
Men jag fick dig att gråta. Tre gånger.
Så vad händer med skolan?
Karen sa att det är permanent avstängning, men vi tänker överklaga.
- Till skolnämnden? - Det är en rättvis process...
men vi behöver ett beslut, Tom måste tänka på sina slutbetyg.
- Det kommer inte att vara ett problem. - Säg inte det, det är svårt.
Han jobbar alltid hårt. Eller hur?
Det viktigaste är att ni är hemma igen med era vänner.
Låt oss ta hand om varandra hädanefter.
Det låter bra.
- Är Simon fortfarande kvar? - Vi har brutit kontakten med honom.
- Det är Toms önskan. - Men han bor hos...?
Vi vet inte var han är.
- När ska vi åka hem? - När vi är klara.
Tom sa att han kanske vill flytta ut nästa år.
- Va?! Varför? - Det är en bra idé.
Uppmuntra honom inte.
- Han är 16, han är vuxen. - Snart 16. Var ska han bo?
- Du hittar säkert ett ställe. - Och pengar?
Skaffa ett jobb. Sök bidrag.
Bestäm själv, det borde fler göra.
Du måste sakna bostad om du ska få bostadsbidrag.
Skaffa hyresrätt. Du behöver dina föräldrars samtycke.
Och du måste arbeta alla timmar på dygnet, gissar jag.
Jag vill gå nu.
- Ring polisen. - Nej.
- Vill du ha bort honom? - Jag ordnar det.
Nej. Okej, okej.
- Få honom att gå. - Det är okej. Jag går. Stanna här.
- Det borde ha varit jag där inne. - Va?
Det borde ha varit jag, du och Tom som åt middag.
- Okej, jag tror att du förstår... - Det går att ordna.
- Erbjudandet kvarstår. - Du kan välja att förlåta allt.
- Va?! - Det är inte du som har rätt.
- Vi är lika goda kålsupare. - Nej.
Du sa till Kate att jag ville att hon blev som du.
Du manipulerade henne, i ont uppsåt.
- Tom ville ha dig borta. - Det var hämnd.
- Du njöt av att vinna. - Okej, hur slutar det här, Simon?
Det slutar med att vi erkänner att vi gjorde fel
som gav upp och sen blir vi tillsammans igen.
- Var inte fånig. - Vi är attraherade av varandra.
Vi kan vara hans föräldrar igen.
Jag skaffar ett jobb, tjänar pengar, men vi ger Tom trygghet.
- Nej. - När det bara är vi tre, så funkar det.
Vi kan välja att bli en familj igen.
Förlåta varandra för resten av våra liv.
Det är inte för sent. Vi fortsätter där vi slutade.
De senaste åren har varit tuffa men vi kan få honom på banan igen.
Ska vi bli ihop igen för Toms skull?
- Tror du att det är det han vill? - Det är vad jag vill.
Jag tror att du också vill det. Innerst inne.
Jag har en sak åt dig.
- Mitt liv är över, kan du ta emot den? - Nej.
Snälla.
Tack så mycket.
Ta dig i kragen och gå vidare! Ditt liv är inte över.
- Jag vill inte gå vidare. - Vi tänker inte låta dig komma tillbaka.
- Gemma, snälla. - Du har förstört min kväll.
- Hur mycket ska du ha för att försvinna? - Vilket jävla hån.
Du har ingen aning om vad jag känner just nu. Jag borde strypa dig.
I ena stunden vill du flytta tillbaka till oss,
och i nästa stund vill du strypa mig?
Så är det i alla familjer, för att man bryr sig om varandra!
Förstår du vad som händer?
Om du lämnar mig nu, tar jag livet av mig. Det är det du vill.
- Simon, var inte dum, jag menade inte... - Jo, det menade du visst.
- Det är okej, allt är lugnt. - Tom...
- Kan du komma in igen? - Tom.
Mamma?
Ja.
Ska du bara behandla mig som luft?
Tom...
Du försöker intala dig själv att du är en bra pappa och en bra make,
men det är bara skitsnack. Du måste ljuga för dig själv,
för annars skulle du inse hur misslyckad du är.
Det är sanningen, eller hur?
Vi är klara.
Du kan gå nu.
Tom, vi går in.
Tom...
Tack.
Ring polisen. Gör en anmälan.
Han fattade vinken den här gången. Tom...
Tom var väldigt tydlig.
Bra.
Jag är glad att du ringde.
Jag hann inte ge dig det här.
Du kan kalla det en välkommen hem-present.
- En present? - Vi kan starta om på nytt.
Nya prylar.
Herregud.
Vill du prova dem?
Gillar du dem?
Jag älskar dem.
- Jag ska bara dricka vatten. - Visst.
- Du pratar aldrig om dina föräldrar. - Jag trodde att du sov.
Jag vet bara att de dog i en bilolycka när du var tonåring.
Ja.
Sexton. Ungefär i din ålder.
Just det. Men annars så vet jag ingenting.
- Vad jobbade de med? - Pappa var historielärare.
Mamma jobbade inom äldreomsorgen.
- Tyckte du om dem? - Jag älskade dem.
Höll de ihop och älskade dig?
- Jag tror det. - Ja.
Även om de dog så hade du det bättre än jag.
- Pappa kommer aldrig att sluta. - Han förstod.
Ikväll.
Jag vet att det är svårt... Det är vad du kände och kanske så...
Nej, även om han är borta ett tag så kan han komma tillbaka närsomhelst.
Det finns pappor som gör hemska saker när de inte får träffa sina barn.
- Det skulle han aldrig göra. - Jo.
Du tänkte att han skulle ge upp om han förlorade Kate och huset.
Jag hoppades att han skulle... åka iväg.
Börja om på nytt.
Du ville inte skada honom?
Nej.
Bestraffa honom?
Jag ville ha bort honom.
Men om du frågar om jag känner skuld...
Så var det inte jag som började.
Allt var bra innan han kom tillbaka och försökte ta dig ifrån mig.
Allt jag gjorde var att berätta sanningen om honom.
Pratade du med Tom?
Ja. Jag frågade om han var bekymrad över våra arbetstimmar.
Han sa...
Han sa att du inte lyssnar ibland.
Du har... jobbet i tankarna.
Ibland önskar han att du inte var så sträng mot honom.
Okej.
- Vad sa du? - Att du inte bara är hans mamma.
Du har ett jobb. Du har ansvar för många människor.
Han ska vara stolt över att du är så begåvad och efterfrågad.
Okej.
Du är en fantastisk mamma.
Jag älskar dig.
Vill du ha den här?
- Varför då? - Så att när vi är gamla och olyckliga...
...kan minnas att vi hade roligt en gång i tiden.
Vi ska aldrig bli gamla och olyckliga.
Avgjort.
Tom?
- Vad är det som pågår? - Tom är inte här. Jag hörde en bil.
Tror du att han har...? Han pratade om att flytta ut.
Nej, då... skulle han ha tagit med sig sina saker.
- Simon har fört bort honom på nåt sätt. - Fört bort honom?
- Simon kan inte tvinga honom. - Han har hotat honom.
Han har säkert gått ut med några vänner.
Han har inga vänner för tillfället.
- Varför ska du ta med dig den? - Ifall något händer Tom.
- Stanna och tänk dig för. - Släpp mig.
- Stanna här, jag letar rätt på Tom. - Tror du att du kan stoppa mig?
- Lugna ner dig. - Lugna ner mig?
- Du får inte. - Jag bryr mig inte.
Tom hade rätt, jag har behandlat dig uselt och du fortsätter att komma tillbaka.
- Jag har inget emot det. - Du gillar att rätta till mig.
- Nej. Jag gillar dig! - Jag behöver inte rättas till.
Jag är ledsen. Vi funkar inte ihop och det måste få ett slut.
Jag stannar ifall han kommer hem.
Tack.
- Tom? - Pappa, det är min.
- Tom! - Ge mig den. Ge mig den!
Lämna oss ifred.
- Vad fan håller du på med? - Lämna oss ifred.
- Snälla, gör honom inte illa. - Pappa. Pappa!
Snälla...
Hej, min man bor här. Simon Foster.
- Har ni hans rumsnummer? - Din man?
Foster.
- Jag... - Förra gången använde jag mitt flicknamn.
- Vi har ingen Foster, är jag rädd. - Han är med min son.
Det kan inte vara så många män som checkar in med en tonåring.
Det är bråttom.
- 137. - Tack så mycket.
Tom?
TILLTRÄDE FÖRBJUDET
Tom!
Han sa att han ville ta livet av sig.
Han sa åt mig att hoppa in i en taxi.
Okej. Tom, gå uppför slänten.
- Mamma... - Högst upp, där det är säkert.
Herregud, Simon. Om du blir påkörd kan de också stryka med!
Herregud. Simon, snälla. Gå bara bort från vägen!
Snälla... Vi kan prata.
Jag ville prata med honom. Men han bara skäller på mig.
- Nu står han bara och tittar på mig. - Om du blir påkörd...
- ...kommer han aldrig att glömma det. - Sluta bråka med mig!
- Nu är det redan gjort. - Du kan inte sluta bråka med mig!
- Släpp mig. Herregud, Simon! - Mamma!
Tom, nej!
Simon, snälla.
Okej. Vi kan prata.
Titta på mig.
Simon!
Inte så här.
Är du oskadd?
Simon...
- Vad sa du till honom? - Vi måste få i oss mat.
- Mat? - Han ville att vi skulle äta tillsammans.
Som en familj och jag...
Jag sa att det gick bra.
- God morgon, hur mår ni? - Bra, tack.
- Underbart. Något att dricka? Kaffe? - Vanligt vatten, tack.
- Finemang. Och ni? - En öl.
Är du... säker? Vi har...
- Jag kan ta en whiskey och cola. - Absolut.
- Jack Daniel's? - Jack Daniel's.
- Okej. Vi har bara Pepsi. Går det bra? - Dubbel. En dubbel whiskey och cola.
Inga problem. Jag är strax tillbaka.
Vart ska du åka?
Tillbaka till London?
Kanske.
Du trivs ju inte där.
Nej.
Det kommer att lösa sig. Du känner folk, du hittar ett jobb.
Och du hittar någonstans att bo.
- Du hatar oss i alla fall, så... - Jag hatar inte dig.
Kate är bara arg. Jag är säker på att du kommer att få träffa Amelie.
Jag tror inte det, kompis.
Varför ville du ha det så här? Vi sitter alla här och mår skit.
Vad trodde du skulle hända?
Jack Daniel's och Pepsi.
Vatten.
- Vad vill ni ha att äta? - Rostat bröd.
- Marmelad till? - Gärna.
- Ja, rostat bröd. - Rostat bröd till dig också?
Ska jag återkomma om en stund?
- Ska jag...? - Han tar en engelsk frukost.
Pocherat ägg, två baconskivor, korv och potatisbullar.
Och senap till det.
- Och lite HP-sås också. - Visst.
Jag hatar mig själv. Jag hatar det jag har gjort.
Jag hatar hela världen. Du kan inte ana.
Jag hoppas att du slipper känna så som jag känner nu.
Har han berättat vad jag sa?
- Varför han lämnade dig? - Nej.
- Vill du veta? - Det spelar ingen roll.
Tom, hon är förtvivlad. Hon står inte ut med att inte veta.
- Du har funderat på det så mycket. - Jag listade ut det igår.
Jag antar att du svek dina löften om att skydda min relation med min son.
- Han borde få veta vad du är i stånd till. - Mamma...
Jag var deprimerad.
Jag vet inte om pappa nämnde att orsaken till varför jag övergav dig som spädbarn
var för att jag hade förlossningsdepression.
Men jag blev frisk.
Jag antog...
...att din pappa förstod skillnaden mellan person och sjukdom.
Det slog mig inte att han skulle berätta det för dig,
för jag kunde inte föreställa mig någon som ens skulle tänka tanken att göra det.
Som kunde lasta en för det.
- Du ville att jag skulle dö. - Nej.
- Det sa du. - Jag orkade inte.
- Hoppades att jag skulle dö? - Nej!
Det sa du. Du har glömt det.
Men du sa det och du menade det. Jag hörde det.
- Jag sa aldrig nånting. - Förrän nu.
- Pappa sa att han fick överge sin karriär. - Sin karriär? Vilken karriär?
- Så att du kunde arbeta istället. - Du hittar bara på, eller hur?
- Att du föredrog arbetet framför mig. - Står du fast vid det?
Men du arbetar mycket. Under uppväxten var du alltid borta.
Det är inte ofta som du försöker prata med mig.
Med dina hus och patienter och läkare...
- Det är för att... - För att jag tror på det jag gör!
- För att du vill undvika mig! - Jag är bra på det jag gör.
Men jag har också, trots allt, varit en bra mamma och jag...
Jag tror att du kommer att förstå det.
Det enda sättet som jag har misslyckats som förälder
är i valet av din far.
Och den där kvällen när jag borde ha hjälpt dig,
så gick jag tillbaka till honom och jag hatar mig själv för det.
Jag kommer att ångra det för alltid.
Jag vet åtminstone att jag alltid har älskat dig.
Jag har alltid försökt värna om dig.
Du kan hata mig för de senaste två åren,
men innan dess, innan din pappa förstörde allt, så var jag en bra mamma.
Ursäkta mig.
- Mamma! - Jag är tillbaka snart. Stanna här.
Nu är det gjort.
- Som vi kom överens om. - Tack.
Vad menar ni?
Jag betalar för rummet några dagar till.
Så att din pappa kan... ordna upp saker.
Så det var det.
Vadå?
Jag kommer aldrig att se dig mer.
Ha ett bra liv.
Jag...
Jag är ledsen för allt.
Din mamma har rätt.
Allt det där jag sa, jag var arg.
Hon arbetade inte för mycket.
Jag hade svårt att stanna på ett jobb.
Att stå ut med chefen, för att vara ärlig.
Hon älskar dig, hon sviker dig aldrig.
Jag är problemet i vår familj, så du har helt rätt, Tom.
Du klarar dig bättre utan mig,
och när jag har försvunnit...
...så kommer du att känna sorg, men inte så länge. Jag tror...
När min pappa dog, så kände jag lättnad.
Jag behövde inte oroa mig för honom längre.
Jag behövde inte tänka på alla sätt han skulle förstöra mitt liv på.
När han dog så grät jag, men inom en timme så mådde jag prima.
Sånt händer, det kan det göra.
- Du kommer att känna det med mig. - Du kommer inte att dö.
Jag kan lika gärna göra det.
Det är väl det du vill, eller hur? Du har fått nog av mig.
Du borde bli läkare.
Va?
Som ett jobb. Jag tänkte att du kanske ville bli läkare som din mamma.
- Jag vet inte. - Du skulle bli så duktig.
Glöm mig, jag är bara skit, jag...
Jag är egentligen bara skit.
Räcker det?
Hej då, pappa.
Hej då, Tom.
Följ instruktionerna.
Jag ville bara säga ett par ord.
Jag tänker inte hindra dig. När jag är klar får du göra som du vill.
- Bara några saker jag vill få sagda. - Jag vill inte höra.
Jag bryr mig inte. Det är jag som tvingas leva med vår son
efter att hans far har tagit livet av sig, och den han kommer att skylla på,
så jag förbehåller mig rätten att säga mitt.
Sätt dig.
Efter att mina föräldrar dog i bilolyckan,
lät jag det räcka som förklaring.
"Bilolycka" används för att täcka mycket
och av någon anledning ville jag ta reda på hur de egentligen dog.
De hamnade under en lastbil och biltaket krossade deras huvuden.
Det måste ha varit väldigt skrämmande,
otroligt smärtsamt, och inte en snabb död.
Kanske var det därför jag blev läkare.
Då hade jag kanske kunnat göra något.
Förmodligen inte, men vem vet?
Det här kommer inte att gå snabbt heller.
För det finns inget smärtfritt sätt att dö på.
Och sanningen är att vi inte vet exakt hur det känns,
men det kommer att vara obehagligt. Och har man väl gjort det, är det över.
Det finns ingen återvändo, man bara upphör.
Jag hade tankar på att ta mitt liv.
Mitt under...
...allting. Jag lämnade Tom med dig, minns du?
Du ringde mig, jag var vid havet.
Efter att jag la på luren, gick jag ner i vattnet.
Jag ville dränka mig.
Men jag hejdade mig själv för det var inte rättvist mot Tom.
Jag växte upp utan föräldrar. Jag behövde dem och...
...de fanns inte där.
För ett par dagar sen tänkte jag att...
...du kanske inte rår för det.
Allt som du har gjort. Kanske har du en sjukdom av något slag.
- Det har jag inte. - Nej.
- Inga ursäkter. - Jag håller med.
I vilket fall som helst...
Gör inte så här.
Tom inser det inte just nu, men han behöver dig.
Varför lät du...
- Du var snabb med att erbjuda det här. - För att få bort dig från vägen.
Tanken fanns redan.
Du bara råkade ha rätt preparat i din väska?
Jag la dit dem när du förde bort Tom.
- Utifall att... - Vad menar du?
Som ett vapen, antar jag.
Jag tänker aldrig förlora honom.
Om du vill att jag inte gör det, varför plockar du inte bort dem?
På det här viset tar du bara ditt eget liv.
Förlåter du mig?
Jag kommer aldrig att förlåta dig.
Men vi kommer båda att glömma.
Och det räcker.
Simon.
Gör inte så här.
Kvarstår erbjudandet? Ett par dagar att komma på fötter igen.
- Ta dem då. - Va?
Ta dem. Ta dem med dig.
Farväl, Simon.
Farväl.
Vänta.
Tack. Jag åker aldrig utan den.
Dr Angeles?
Räkningen.
Tack. Kan du registrera mitt kort? Jag betalar för hela veckan.
Självklart.
Du har tre nya meddelanden. Första meddelandet:
Gemma, det är Karen. Skolnämnden har godkänt din överklagan.
Vi bör prata om hur och när Tom kan komma tillbaka till skolan.
Meddelande raderat. Du har två nya meddelanden.
Nästa meddelande:
Gemma, hej, det är Sian.
Jag har hört att du ska komma tillbaka och jag är glad att allt löste sig.
Ring mig när du kan så kanske vi kan ta ett glas. Hej då.
Meddelande raderat.
Du har ett nytt meddelande. Nästa meddelande...
MAMMAS TELEFON
När blodet rusar ner från huvudet...
...är det som att plötsligt falla, som om något släpper taget.
Det är inte som en chock.
För där finns rädslan över att du redan visste... innerst inne.
Utan att inse det.
Rädslan över att det hemska har funnits hela tiden.
Ständigt närvarande, men du såg det inte.
Tom!
Hej. Ursäkta mig.
Har ni sett min son? Jag har tappat bort min son.
- Han heter Tom, han är 15. - Nej, vi har inte sett honom.
Gå upp för slänten. Vi tar hand om det om en stund.
Och du vet att det inte finns nåt hopp.
Ingen återvändo.
Det liv du hade, de strider du valde, allt ter sig så naivt.
Mamma, jag sticker.
Jag var på väg att flytta i alla fall, men jag har fått nog av dig och pappa...
Jag har ingen skola, inga vänner.
Jag hatar mig själv. Jag vill bara börja om.
Du flyttade när du var 17, det gick bra.
Du kommer inte att se mig mer.
Det kommer att bli bättre, tror jag.
Älskar dig.
Vad du trodde var striden var bara en varning.
Din största rädsla var ingenting i jämförelse med det här.
FÖRSVUNNEN: TOM FOSTER
Veckorna går och folk säger att det blir bättre...
...men det stämmer inte.
Du gör allt man kan göra, men du vet att det är över.
Det har redan hänt. För sent.
Han är borta.
ANMÄLD FÖRSVUNNEN TOM FOSTER
Du analyserar det förflutna, det du gjorde, det du sa.
Igen och igen och igen...
Vad borde du ha gjort?
Gick det snett redan från början?
Mrs Roberts.
Du upphör aldrig att älta.
I slutändan är allt du kan säga...
Jag finns här.
Tom, jag är din mamma.
Jag är ledsen...
...och jag finns här.
Jag kommer alltid att finnas här.
När du vill komma tillbaka.
Oavsett när du vill komma tillbaka.
Undertexter: Tobias Rydén Sjöstrand